Настройки на програмите

УСУ разполага със средство, което ще ви даде достъп до голяма част от настройките на работната среда и инсталираните приложения.

Програмата се нарича gconf-editor и можете да я пуснете от Програми - Системни инструменти - Настройки на програмите.

Настройките на програмите се съхраняват в база данни, а това което gcon-editor прави, е да ви ги поднесе в по-човешки и лесен за разбиране вид.

При стартирането ще видите подобен прозорец:

Инстерфейсът на gconf-editor e от три части – панел с дървовидна структура, панел с настройки и панел с описание на настройките.

Панелът с дървовидната структура съдържа 4 групи настройки – apps, desktop, schemas и system:

- apps – съдържа настройките на множество програми, използващи базата данни на gconf за съхранието им. За да стигнете до определена програма, просто разгънете apps и намерете името на програма, която ви интересува. Цъкнете на името на програмата, за да се покажат различните ѝ скрити настройки;

- desktop – съдържа настройките на работната среда GNOME, използваща се в Убунту;

- schemas – тук се съдържа обобщена информация за някои от настройките. Тя включва неща като стойност на ключа, кратка документация за него и зададена стандартна стойност. В този раздел от дървото с настройки вие не можете да променяте нищо. Схемите обикновено се появяват с инсталирането на нови приложения;

- system – съдържа специфични системни настройки (работа с файлови систмени, мрежов сървър посредник и др.).

Различните настройки, до които имате достъп са обособени в отделни записи, наричани ключове. Ключовете могат да имат за стойност променливи, низове и/или списъци от тях. За да промените даден ключ, е необходимо да цъкнете два пъти върху неговото име. Ще се отвори прозорец в който ще може да въведете новата стойност:

С помощта на gconf-editor можете да създавате и два вида предварително определени настройки – стандартни и задължителни.
Чрез първите задавате начална стойност, която да има дадена настройка (напр. кое изображение да се използва за тапет) за всички потребители на системата. В този случаи отделните потребители имат възможност да променят тази настройка по тяхно усмотрение на по-късен етап.
При задължителните настройки потребителите в системата не могат да променят определените от вас настройки (напр. заключване на панела).
И в двата случая промените касаят всички потребители, които нямат право за администрация на системата.
За да зададете ключ с определена стойност като стандартен или задължителен, цъкнете с десен бутон върху името му:

За стандартна стойност, изберете Установяване като стандартна стойност.
За задължителна стойност изберете Установяване като задължителна стойност.
И в двата случая преди да промените настойката, ще трябва да предоставите валидно потребителско име и парола с администраторски права за достъп до системата.
Всички промени, които правите влизат в сила незабавно.
Познаването на gconf-editor е важно, тъй като често различните програми имат скрити настройки, които не са директно достъпни от интерфейса им. Същото с още по-голяма сила важи и за работната среда GNOME.
Всички промени, които правите се записват в Домашната папка в подпапка .gconf. Като всички останали папки с точка пред името си и тя е скрита и поначало не се виждна във файловият мениджър. За да я направите видима, докато сте във файловия мениджър, натиснете клавишната комбинация Ctrl+H. Знаейки за тази папка, вие вече лесно можете да върнете първоначалните настройки на дадена програма, в случай, че нещо се обърка. За целта просто от файловия мениджър идете в .gconf, намерете папката на програмата и я изтрийте (или преименувайте). Така при следващото пускане на програмата, тя ще се зареди със стандартните си настройки.

Статията е по материали от "Линукс за човешки същества": http://skss.learnfree.eu
Текстовото съдържание е достъпно при условията на Лиценза за свободна документация на ГНУ, версия 1.2 или коя да е следваща, публикувана от Фондацията за свободен софтуер; без непроменяеми раздели, без предни и задни корици.