Стартиране на виртуални машини (VirtualBox)

Понякога някоя малка спънка може да попречи за пълен преход към Линукс. В редки случаи действително няма алтернатива на някои приложения. Или пък вие предпочитате именно Windows версията на някоя програма. В такива случаи се налага да имате едновременно две операционни системи и според нуждите ви, да рестартирате в едната или другата. Не, че е лошо решение, но вероятно сте съгласни, че е малко досадно само заради програмата Х да рестартирате компютъра. В действителност има още едно решение, което ще ви избави от нежеланото рестартиране и дори ще ви позволи да работите с Убунту и Windows (или друга ОС) едновременно! Става въпрос за т.нар. виртуални машини. Те могат да бъдат много видове според принципа си на действие. Повече по въпроса може да се прочете тук. По-долу ще стане въпрос за програма, която предлага виртуален хардуер, в рамките на който може да се инсталират операционни системи - VirtualBox. С други думи, след инсталирането на програмата, тя ще ви предложи изолирана среда вътре в самата операционна система, несъществуващ в действителност хардуер, отделен от реалния. Но нека започнем поред и вярвам, че всичко ще си дойде на мястото.

Може да стартирате програмата от Програми - Помощни програми - Стартиране на виртуални системи (VirtualBox).

Сега нека създадем първата си виртуална машина и нека тя за целите на примера да е Windows 7 RC.

При натискането на бутона Нова, се отваря услужлив помощник, който ще ви преведе през основните стъпки, започвайки с избор на операционна система и виртуална системна памет, която да заделите за нея:

От падащото меню може да изберете наистина голям брой операционни системи. Изберете тази, която смятате да инсталирате, за да може VirtualBox да зададе подходящи за нея настройки.

При коректно избарани тип и версия на операционната система от предходната стъпка, VirtualBox ще предложи разумен размер на заделената системна памет. Ако разполагате с повече системна памет, може и да увеличите виртуалната такава.

След горните действия ще трябва да изберете виртуален диск, на който да инсталирате новата операционна система. В случай, че няма такъв създаден, ще ви се наложи да го създадете:

С натискането на бутона New, ще минете през настройките за нов виртуален диск.

Имате избор между виртуален диск с фиксиран размер или динамично растящ според нуждите на ОС. Препоръчително е да изберете динамичен размер, тъй като по този начин ще спестите реално дисково пространство, а същевременно няма да ви тревожи свършване на свободното виртуално пространство.

По подразбиране създадените виртуални дискове се запазват в домашната ви папка - /home/Вашето-Име/.VirtualBox/HardDisks/

С това основната подготовка за новия виртуален твърд диск приключва.

Сега натиснете Край за да се върнете към помощника за създаването на виртуална система.

На последната стъпка имате възможност да видите обобщена информация за новата система, която предстои да бъде създадена.

Когато помощника се затвори, новата система ще се покаже в основния прозорец на програмата. По аналогичен начин можете да създадете няколко различни виртуални системи, които да използвате според нуждите си.

Сега може да обърнете внимание на допълнителните настройки за виртуалния хардуер - CD устройство, мрежа, звук и някои други. Настройките се отварят при натискане на бутона Настройки в основния прозорец.

Виртуалните устройства са подредени по категории. Отделно в някои от категориите съдържанието е обособено в подстраници. По-долу ще бъдат разгледаните онези настройки, които са от по-съществено значение за правилната работа на VirtualBox.

В категорията Основни може да обърнете внимание на заделената системна памет за видео картата. Имайте предвид, че тя "изяжда" от общия обем на оперативната памет и затова не бива да е прекалено голяма.

В подстраницата с настройките на виртуалното CD/DVD устройство, можете да изберете дали да се използва вашето истинско или пък да се използва свален на твърдия диск образ на диск под формата на ISO файл. Втората възможност е много удобна, когато сте искате да опитате нова операционна система, изтеглена от Интернет и нямате под ръка празен диск.

В подстраницата Флопи по подобен начин може да използвате истинското флопи или пък готов образ на дискета.

Дали виртуалната машина да има звук може да определите от Звук.

Какъв драйвер и каква звукова карта да се симулира, са настройките, достъпни тук.

Важно е да се уверите, че виртуалната мрежова карта е активирана. По този начин ще имате мрежова и Интернет свързаност и под виртуалната машина. Това става от подстраницата Мрежа.

Там има няколко настройки, касаещи типа на мрежовия адаптер, начина на свързване (NAT - ще ви свърши работа в повечето случаи), МАС адреса на адаптера и др.

Като приключите с това и с разглеждането на другите настройки, може да затворите този прозорец и да натиснете бутона Старт. За първи път ще се стартира виртуалната машина.

Сега нещата са съвсем лесни - все едно сте на истински компютър и инсталирате легалното копие на Windows.

Като минете през обичайните инсталационни стъпки, ще ви се зареди един съвсем нормален Windows 7 RC.

За да работите с тази операционна система, щракнете с мишката в прозореца и тя ще се прихване от виртуалната машина. Сега тя ще може да се движи само в рамките на прозореца на виртуалната машина. За да я освободите отново и да е използваема в истинската система натиснете клавиша Ctrl.

Цялото това цъкане с времето вероятно ще ви стане досадно. Освен това да работите с цяла операционна система, пък била тя и виртуална, в прозорец е малко несвойствено. Това може да се промени бързо и по-долу ще видите как.

Натиснете бутона Ctrl за да освободите мишката, в случай, че е във виртуалната машина. След това от менюто на прозореца изберете Устройства-Инсталиране на Виртуални добавки.

Сега щракнете отново в Windows 7, Windows Explorer, отворете съдържанието на CD устройството и цъкнете два пъти на файла VBoxWindowsAdditions. По този начин ще пуснете инсталацията на виртуалните добавки.

Следвайте стъпките на инсталацията и когато е необходим рестарт на Windows - направете го.

Ще бъдете уведомени, че вече не е необходимо да щракате в прозореца и съответно да натискате Ctrl за освобождаване на мишката. Можете свободно да щракате в реалната и виртуалната операционни системи без никакви пречки.

Безспорно удобно, но все още не е пълна интеграцията между двете системи, нали? Досадният прозорец си остава и по-долу ще ви покажа как да се освободите и от него.

От менюто на прозореца изберете Машина-Безрамков режим.

При задействането на този режим, стартовото меню на Windows се интегрира в Работната площ на реалната система и изглежда като неделима част от нея. Нещо повече, целият Desktop на Windows ще изчезне и когато стартирате определена програма, ще се отваря само тя в собственият си прозорец.

Сега спокойно може да забравите кое е виртуално, кое-реално и да си ползвате най-добрите програми от двете операционни системи едновременно. Ако искате да се върнете отново в режим на прозорец натиснете Ctrl+L.

Статията е по материали от "Линукс за човешки същества": http://skss.learnfree.eu
Текстовото съдържание е достъпно при условията на Лиценза за свободна документация на ГНУ, версия 1.2 или коя да е следваща, публикувана от Фондацията за свободен софтуер; без непроменяеми раздели, без предни и задни корици.